Prîpeat, 25 aprilie 1986 Cu 12 ore înainte de explozie
Am auzit că s-ar putea să-l promoveze pe Briuhanov.
Mica problemă cu testul de siguranță...
Dacă are succes,
sunt șanse mari ca unii să fie promovați.
Cine știe? Poate, chiar la Moscova.
În mod normal, eu îi voi lua locul
și o să am nevoie de cineva care să ocupe vechiul meu post.
Aș putea să-l aleg pe Sitnikov.
Aș vrea să fiu luat în considerare.
O să ținem minte.
Viktor Petrovici, pregătirile pentru test au decurs fără probleme.
Tovarășul Diatlov respectă instrucțiunile mele,
iar puterea de ieșire a reactorului 4 a fost redusă la 1.600 MW.
Cu aprobarea ta, putem continua să micșorăm puterea...
Trebuie să așteptăm.
E...
Voiai să mă întrebi dacă e vreo problemă, Nikolai?
Nu vezi pe fața mea?
Timp de trei ani am încercat să închei testul ăsta!
M-a sunat controlorul de rețea de la Kiev.
A spus că nu mai putem micșora puterea în următoarele zece ore.
Un controlor de rețea? Cum să ne spună el...
Nu e decizia lui, Diatlov.
E sfârșitul lunii. Trebuie îndeplinite normele.
Toți muncesc peste program, fabricile au nevoie de energie.
Cineva de sus face presiuni. Nu vom ști niciodată cine este.
- Va trebui să renunțăm? - Nu cred.
Dacă trebuie să așteptăm zece ore, asta vom face.
Nu vor exista probleme de stabilitate?
- Cred că nu. - Nu te întreb pe tine.
Nu sunt probleme. Menținem puterea la 1.600 MW.
Mă duc acasă, mă culc, vin la noapte și facem testul atunci.
O să-l supraveghez personal.
Și va fi gata.
Nu stau să aștept. Sună-mă când e gata.
CERNOBÎL Episodul 5
Moscova, martie 1987
Cum te simți?
Ai fost la doctor ieri. Cum stai cu sănătatea?
Nu știi?
De la Viena. Știi să citești în germană?
Scrie: "În sfârșit, un cercetător sovietic care spune adevărul."
Nu îmi place ce insinuează, dar putem spune
că ai făcut o impresie excelentă la conferință.
S-a dovedit că te pricepi la asta.
- Adică să mint? - La diplomație, Legasov.
Occidentul e mulțumit
că explozia a fost cauzată de eroarea operatorilor.
Chiar așa a fost.
Trebuie să-ți mulțumim pentru asta.
"Erou al Uniunii Sovietice".
Cea mai înaltă distincție.
Eu încă nu am primit-o.
"Promovat ca director al institutului Kurceatov."
Mă simt umil.
Nu e nimic umil la tine. Valeri Alexeevici.
Încă nu ai fost recompensat. Mai întâi trebuie să depui mărturie la proces.
Tovarășe Cearkov, înțeleg care e datoria mea față de stat,
dar mi-ai dat asigurări.
Reactoarele vor fi făcute sigure. Au trecut luni întregi.
Nu s-au făcut schimbări, nici nu s-a discutat despre ele.
Mai întâi, procesul.
După ce se va termina, vom ști care sunt vinovații,
vom ști cine e eroul și vom cunoaște adevărul.
Apoi, ne vom putea ocupa de reactoare.
- Ai luat un tren? - Da. Am luat un tren.
Să vorbim despre Viena...
Nu am venit să te cert.
Știu cum funcționează lucrurile, indiferent de ce spune Șerbina.
Atunci, de ce ești aici?
Fiindcă sunt foarte încăpățânată. Iar tu sperai să fiu așa.
Cearkov spune că va repara reactoarele după proces.
Îl crezi?
Statul nu va fi de acord să repare reactoarele.
Ar însemna să admită că sunt probleme și, implicit, că a mințit.
Va trebui să fie obligat.
La proces, vei spune adevărul.
- Vei convinge completul de judecată. - E un proces de fațadă.
- Jurații au dat deja verdictul. - Nu mă refer la ei.
Comitetul Central a invitat la proces membri ai comunității științifice.
Colegii noștri. De la Kurceatov,
de la Sredmaș, de la Minenergo.
Vor fi în public și vor asculta tot ce spui.
Sunt singurii jurați care ne interesează.
Și, când vei depune mărturie cu privire la momentul exploziei...
Atunci vor afla adevărul jurații noștri.
- Și ce vor face cu el? - Vor insista să se facă reforme.
Nu numai la reactoarele RBMK, ci în întreaga industrie.
Nu pot funcționa fără noi.
Știi ce s-a întâmplat cu Volkov, cel al cărui articol l-ai găsit?
L-au demis din postul de la institut.
A fost pedepsit pentru că a știut.
Crezi că acești cercetători, aleși cu grijă să participe la proces,
vor lua măsuri datorită mie?
Datorită poziției mele eroice, sfidătoare la adresa statului?
- Da. - De ce?
Fiindcă ești Valeri Legasov. Ești un om important.
Îmi place să cred că ar fi suficient să spun adevărul.
Dar știu cum funcționează lumea.
O să mă împuște, Homiuk.
Mi-ai spus să aflu ce s-a întâmplat. Am vorbit cu zeci de oameni.
Am scris tot ce au spus. Toate cuvintele lor sunt aici.
Aceștia sunt în viață, aceștia sunt morți.
Au murit salvându-i pe alții,
stingând incendii, îngrijind răniți.
Nu au ezitat. Au făcut ce trebuia făcut.
Și eu am făcut asta!
Am mers în zona unui reactor deschis.
Deja mi-am dat viața.
Nu e suficient?
Îmi pare rău, dar nu este.
Orașul CERNOBÎL, iulie 1987
Comitetul Central al Partidului Comunist al Uniunii Sovietice
și Prezidiul Sovietului Suprem al URSS
au stabilit ca acest proces să aibă loc în numele poporului,
în conformitate cu obiectivul stabilit de partid
la Congresele XX, XXI și XXII, adică obiectivul leninist.
A fost și va fi singurul obiectiv permanent al statului sovietic.
Principiile leninismului trebuie urmate neabătut,
fiindcă exprimă interese vitale ale poporului sovietic,
speranțele și aspirațiile poporului condus de partid și de stat.
Declar ședința deschisă.
Tovarășul judecător Milan Kadnikov e președintele completului.
Acuzații sunt Viktor Briuhanov,
Anatoli Diatlov și Nikolai Fomin.
Sunt acuzați de încălcarea articolului 220, paragraful 2,
din Codul Penal al Uniunii Sovietice,
ceea ce a condus la dezastrul nuclear de pe 26 aprilie 1986.
Statul îi cheamă ca martori pe tovarășa Homiuk,
de la Institutul Nuclear Bielorus,
pe tovarășul Legasov, de la Institutul Kurceatov pentru Energie Atomică,
și pe tovarășul Boris Evdokimovici Șerbina,
vicepreședinte al Consiliului de Miniștri
și directorul Biroului pentru Combustibili și Energie.
A început de la un test de siguranță.
Dar de ce era nevoie de un test de siguranță?
Reactorul 4 nu era nou când a avut loc accidentul.
De fapt, a intrat în uz pe 20 decembrie 1983.
11 zile mai târziu, în ultima zi a anului,
Viktor Briuhanov, directorul centralei, a semnat acest document,
care certifică încheierea construcției reactorului.
Pentru că a terminat lucrarea înainte de sfârșitul anului,
tovarășul Briuhanov a primit ordinul Erou al Muncii Socialiste.
Tovarășul Fomin a primit Medalia Muncii Socialiste.
Tovarășul Diatlov a primit Ordinul Steagul Roșu.
Dar lucrarea nu era gata.
Acest document e o minciună.
Ca acest certificat să poată fi semnat,
toate testele de siguranță trebuiau făcute.
Dar unul nu a fost făcut.
Un reactor nuclear generează căldură în miezul aflat aici.
Mai multe pompe aflate aici și aici
trimit un jet continuu de apă rece prin miez.
Căldura miezului transformă apa în abur,
aburul acționează o turbină care produce electricitate.
Dar dacă o centrală rămâne fără energie electrică?
Dacă energia electrică e întreruptă?
O pană de curent, un echipament defect sau un atac inamic?
Fără curent electric, pompele nu pot trimite apă spre miez.
Fără apă, miezul se supraîncălzește, iar combustibilul se topește.
Pe scurt, dezastru nuclear. Soluția?
Trei generatoare diesel, de rezervă.
Așadar, problema e rezolvată? Nu.
Briuhanov știa că problema nu era rezolvată.
Generatoarele aveau nevoie de un minut să atingă puterea necesară
acționării pompelor și prevenirii unui accident nuclear.
În acel moment ar fi fost prea târziu.
Am ajuns la testul de siguranță.
Iată care era teoria... Dacă centrala rămâne fără electricitate,
turbina care se rotește se va opri după un anumit timp.
E posibil ca electricitatea pe care o produce în acest timp
să fie transferată la pompe?
Dacă turbina poate menține pompele în funcțiune suficient timp
ca să acopere minutul până la intrarea în funcțiune a generatoarelor?
Întrebări?
Nu. Continuați.
Ca această teorie să fie testată,
reactorului i se micșorează puterea
până la 700 MW, ca să se simuleze o pană de curent.
Turbinele sunt oprite. În timp ce se rotesc tot mai încet,
puterea la ieșire e măsurată, să se vadă dacă e suficientă pentru pompe.
Teoria e solidă.
Dar testul nu poate fi mai bun decât oamenii care îl fac.
Prima oară când l-au făcut, au eșuat.
A doua oară când l-au făcut, au eșuat.
A treia oară când l-au făcut, au eșuat.
A patra oară, l-au făcut,
pe 26 aprilie 1986.
Tovarășa Homiuk.
Ca să înțelegem ce s-a întâmplat în acea noapte,
trebuie să ne întoarcem cu zece ore în urmă.
25 aprilie, ziua în care trebuia să aibă loc testul.
La ora 14:00, puterea reactorului fusese înjumătățită,
de la puterea normală de 3.200 MW la 1.600 MW.
Reactorul era stabil și pregătit pentru ultima micșorare a puterii,
până la 700 MW.
Dar, înainte de a începe, s-a primit un telefon.
Conducerea rețelei de electricitate de la Kiev a spus că nu își permite
o micșorare și mai mare a puterii până la miezul nopții.
A cerut o întârziere de zece ore.
Acesta e primul moment critic, prima verigă în lanțul dezastrului.
O conducere competentă ar fi insistat ca testul să fie anulat.
Acești trei bărbați au permis să continue.
De ce a fost întârzierea așa de periculoasă?
A creat două probleme, una de natură științifică...
Și alta de natură umană. Vom discuta mai întâi despre aceasta.
La miezul nopții, se face schimbul de ture.
- Hodemciuk. - Lasă-o baltă. Găsește alt prost.
Toptunov, vrei să-ți cumperi o motocicletă?
Toptunov? E doar un băiat.
Are mai mult păr de față decât la boașe.
Păr? Asta e pe buza lui?
Leonid Fedorovici. Akimov spune să vii în sala de comandă cât de repede poți.
- E deja acolo? - A venit mai devreme.
E vorba despre un test.
Vezi? E disperat!
Sașa...
Știi testul care trebuie făcut?
Testul turbinelor, pe care l-au încercat anul trecut?
Nu au putut să-l facă în schimbul de zi, așa că ne revine nouă.
Nouă? Nu știm ce...
- Nu știm ce e. - E în ordine.
Micșorăm puterea la 700 MW și o menținem așa.
De restul se ocupă Stoliarciuk și Kirschenbaum.
Dar Diatlov va supraveghea testul.
Trebuie să fac ceva ce nu am mai făcut sub supravegherea lui Diatlov?
Nu îți face griji. O să-l facem împreună. Acum citesc instrucțiunile.
Ar trebui să facem asta sau nu?
Sunt Akimov, la reactorul 4.
Am manualul testului pe care l-ați făcut anul trecut.
Programul conține instrucțiuni.
Dar multe sunt șterse. Ce ar trebui...
Ești sigur?
Bine. Mulțumesc.
A spus să urmăm instrucțiunile șterse.
Atunci, de ce sunt șterse?
Am primit aprobarea să facem testul.
1.600. Bine.
Pot să vă întreb dacă știți ce aveți de făcut?
Sigur că știm.
- Stoliarciuk? - Da.
Kirschenbaum?
Nu am citit încă. Abia am aflat...
Poftim! Citește! Sau poți să faci ce îți spun.
Chiar și tu, la cât de prost ești, te poți descurca.
Să-i dăm drumul!
Ar trebui să oprim turbina în timp ce reactorul funcționează.
- Nu e bine. - Ține-ți gura și fă-ți treaba!
Toptunov. Micșorează puterea la 700 MW.
Nu am făcut niciodată asta la o putere așa de mică.
E în ordine. Sunt alături de tine.
Micșorez puterea la 700.
Vreau să vă gândiți la Iuri Gagarin.
Imaginați-vă că nu i s-a spus nimic despre misiunea lui în spațiu
până în clipa în care a ajuns pe rampa de lansare.
Imaginați-vă că avea o listă cu instrucțiuni
pe care nu le mai văzuse, dintre care unele erau șterse.
Asta s-a întâmplat în sala de comandă a reactorului 4.
Schimbul de noapte nu a fost instruit să facă testul.
Nici măcar nu a fost anunțat că are loc.
Leonid Toptunov, operatorul răspunzător cu controlul
și cu stabilizarea reactorului
avea doar 25 de ani.
Știți ce experiență avea în domeniu? Patru luni.
Aceasta e problema umană creată de întârziere.
Dar, în miezul reactorului, în spațiul dintre atomi,
se forma ceva mult mai periculos, o otravă.
E ora 00:28.
Tovarășe Legasov...
Mă bucur să-i văd pe unii dintre colegii mei
de la Institutul Kurceatov și de la Minenergo.
Dar nu trebuie să fii cercetător ca să înțelegi ce s-a întâmplat la CERNOBÎL.
Trebuie să știți doar atât...
Într-un reactor nuclear, se întâmplă două lucruri.
Reactivitatea care generează putere crește sau scade.
Asta e tot. Iar operatorii trebuie să mențină echilibrul.
Uraniul e combustibilul nuclear.
Când atomii de uraniu se despart și se ciocnesc,
reactivitatea crește.
Dar, dacă nu e echilibrată, reactivitatea crește încontinuu.
Barele de control, din bor.
Reduc reactivitatea așa cum frânele reduc viteza mașinii.
Mai trebuie luat în considerare al treilea factor. Apa.
Apa rece absoarbe căldura din sistem.
Apa se încălzește și se transformă în abur, ceea ce noi numim "vid".
Într-un reactor RBMK de tipul celor folosite la CERNOBÎL,
există ceva numit "coeficient pozitiv de vid".
Ce înseamnă asta?
Cu cât e mai mult abur prezent în sistem,
cu atât reactivitatea e mai mare, ceea ce înseamnă mai multă căldură,
adică mai mult abur, adică...
Se pare că avem de-a face cu un cerc vicios.
Ar fi un cerc vicios dacă nu ar exista asta...
Ar fi un cerc vicios dacă nu ar exista asta.
Coeficientul negativ de temperatură.
Când combustibilul nuclear se încinge, devine mai puțin reactiv.
Așadar, combustibilul mărește reactivitatea,
iar barele de control și apa o reduc.
Aburul o mărește, creșterea temperaturii o reduce.
Acesta e dansul invizibil care alimentează cu energie orașe întregi,
fără fum sau flăcări.
Și e frumos... Când lucrurile sunt normale.
Când uraniul se scindează, ca să elibereze energie,
se produce un nou element, xenonul.
Xenonul reduce reactivitatea.
Asta e otrava pe care a menționat-o tovarășa Homiuk.
Când miezul funcționează la putere maximă,
arde xenonul înainte ca acesta să cauzeze probleme.
Dar, din cauza întârzierii,
reactorul 4 a fost ținut la jumătate din putere timp de zece ore.
Xenonul nu a fost îndepărtat.
S-a acumulat, otrăvind miezul.
Echilibrul a început să se piardă.
La ora 00:28,
reactorul a început să fie încetinit.
Totuși, după o oră, avea să explodeze.
Dacă nu înțelegeți cum de un reactor nuclear oprit
a provocat o explozie, nu vă învinovățesc.
Nu lucrați în sala de comandă a unei centrale nucleare.
Dar s-a dovedit că nici cei care lucrau acolo nu au înțeles.
Ușurel... Mai jos.
- E bine așa. - Ar fi trebuit să terminați până acum.
Respectăm protocolul pentru micșorarea puterii.
Trageți de timp.
Există alți zece oameni în uzină care ar fi terminat până acum.
Continuă să lucrezi. Ne descurcăm bine.
Kirschenbaum, să mă chemi când termină babele astea.
Am înțeles, tovarășe Diatlov.
Bine. Foarte încet. Micșorăm încet puterea până la 700.
- Încet! - Nu am mișcat nicio bară de control.
- Ce e asta? - Nu ating nimic.
Am procedat cum trebuie. Credem că miezul e afectat.
Dacă miezul e afectat, nu ai procedat cum trebuie.
Îmi sufoci reactorul! Mărește puterea!
Dacă oprim LAC, s-ar putea să-l controlăm.
Fă asta!
Oprește controlul automat local și treci pe controlul global. Leonid.
LAC e decuplat. Controlul global e activat.
Ce ai făcut?
- Am făcut ce ai spus. Am trecut... - Privește!
Nu înțeleg.
Amatori nenorociți! Ați oprit reactorul.
- Cum ați primit postul ăsta? - Tovarășe Diatlov...
O să-mi spui că ai făcut totul cum trebuie, incompetentule?
Îmi cer scuze pentru acest rezultat nesatisfăcător.
- Ce faci? - Trebuie să oprim complet reactorul.
Nu.
S-a acumulat xenon. Trebuie să-l oprim, să așteptăm 24 de ore...
Nu. Facem testul în noaptea asta. Mărește puterea la 700 MW.
- Nu putem face asta. Regulile... - Nu îmi vorbi despre reguli!
- Dacă scădem sub 80%... - Scădem sub 50%.
- E și mai grav. - Nicio regulă nu spune să fie 50%.
Tovarășe Diatlov, îmi cer scuze, dar ce spui nu are sens.
- Mărește puterea. - Nu.
Nu voi face asta. Nu suntem în siguranță.
Siguranța e pe primul plan, ca întotdeauna.
Spun asta de 25 de ani.
De atât timp fac meseria asta. Fac asta dinaintea ta, Akimov.
- Da. - Mult mai mult?
Da.
Și tu, care abia ai fost înțărcat?
Dacă eu spun că e sigur înseamnă că așa este.
Dacă nu sunteți de acord, nu trebuie să lucrați aici.
Și nu veți lucra. Dar nu numai aici. Nu veți lucra la Kursk, nici la Ignalina.
Nici la Leningrad, nici la Novovoronej. Nu veți mai lucra nicăieri, niciodată.
Cred că știi că o să am grijă de asta.
Mărește puterea.
- Aș vrea să înregistrezi ordinul... - Mărește puterea.
Împreună.
Nu eram acolo.
Poftim?
Nu eram în sală când au mărit puterea.
Dacă nu erai în sală, unde erai?
Ești martor, nu procuror. Eu pun întrebările.
Dacă nu erai în sală, unde erai?
La toaletă.
La toaletă...
Tovarășa Homiuk i-a intervievat pe toți cei din sala de comandă din acea noapte.
Toți au spus același lucru.
"Știam că ordinul lui Diatlov era greșit,"
"dar, dacă nu aș fi făcut cum a ordonat, aș fi fost concediat."
Leonid Toptunov, cu o zi înainte să moară.
Nu, tovarășe Diatlov, erai în sala de comandă.
Tu ai ordonat ca puterea să fie mărită. E un fapt.
Curtea ia o pauză de 30 de minute.
Știi ceva despre orașul ăsta, despre CERNOBÎL?
Nu.
Era locuit mai ales de evrei și de polonezi.
Evreii au fost uciși în timpul pogromurilor,
Stalin i-a alungat pe polonezi.
Apoi, au venit naziștii și i-au ucis pe toți cei rămași.
Dar, după război, oamenii au venit să trăiască aici.
Știau că pământul de sub picioarele lor mustea de sânge,
dar nu le-a păsat.
Evreii și polonezii erau morți, dar nu și ei.
Nimeni nu se gândește că i se poate întâmpla lui.
Și iată unde am ajuns...
- Cât timp? - Poate, un an.
A fost numită "boala lungă".
Nu mi se pare prea lungă.
Știu că mi-ai spus. Te-am crezut.
Dar timpul a trecut și m-am gândit că mie n-o să mi se întâmple.
Am risipit totul. Degeaba.
Degeaba?
Îți amintești ziua în care te-am sunat prima oară?
Nu eram îngrijorat. Nu credeam ce spuneau cei de la Kremlin.
Dar, când mi-au spus că trebuie să răspund de curățenie
și că nu e ceva serios, i-am crezut.
Știi de ce?
Fiindcă te-au pus să răspunzi de asta.
Sunt un om inconsecvent, Valera. Așa am fost întotdeauna.
Am sperat că, într-o zi, o să contez. Dar nu am contat.
Am stat alături de cel care a contat.
Sunt și alți cercetători ca mine.
Oricare dintre ei ar fi putut face ce am făcut eu. Dar tu...
Tot ce am cerut, tot ce ne trebuia...
Oameni, materiale, vehicule lunare...
Cine altcineva ar fi putut face așa ceva?
M-au auzit pe mine, dar te-au ascultat pe tine.
Dintre toți miniștrii și deputații,
din întreaga adunătură de proști docili,
au trimis din greșeală singurul om bun.
Pentru numele lui Dumnezeu, Boris,
tu ai contat cel mai mult.
E frumoasă...
Tovarășe Legasov!
E ora 00:38.
Reactorul e aproape oprit. Operatorii reactorului 4
se află pe o cale care conduce la dezastru.
Nu există cale de întoarcere. Ei nu știu încă, dar zarurile au fost aruncate.
La 30 MW, xenonul se produce în continuare,
dar nu arde.
Otrava îneacă reactorul. Ca să fie și mai grav,
reactorul nu e suficient de încins ca să producă suficient abur.
Singura modalitate de a mări puterea într-un mod sigur
e ca acest lucru să se facă foarte lent, în 24 de ore.
Dar Diatlov vrea ca puterea să fie mărită rapid.
Akimov și Toptunov au o singură variantă.
Încep să scoată barele de control.
Zeci de bare, simultan. Scot jumătate dintre bare, apoi, trei sferturi,
dar puterea nu crește.
Așa că încep să le scoată pe toate odată.
Reactorul 4 are 211 bare de control.
Akimov și Toptunov au retras complet 205.
Nu uitați că barele de control sunt ca frânele unei mașini.
Din 211 bare,
doar șase au rămas în reactor.
Combustibilul se răcește
și coeficientul negativ de temperatură
nu mai poate micșora reactivitatea.
Chiar și așa, influența xenonului e așa de puternică,
încât pot mări puterea doar până la 200 MW.
Barele de control sunt scoase.
Sistemul de urgență a fost deconectat.
Doar xenonul și apa mențin reactorul sub control.
E ora 1:00. Mai sunt câteva minute până la test.
Îmi pare rău. E tot ce putem obține.
200 MW. Am scos aproape toate barele.
Dacă asta e tot ce avem, cu asta lucrăm.
Dar, pentru test, e nevoie de 700 MW.
Stoliarciuk, conectează pompa 4.
- O clipă... - Stoliarciuk!
Nu avem destul abur.
Turbina se rotește prea încet ca testul să ofere concluzii viabile.
Dacă adăugăm apă va fi...
Destul! Știu ce fac. Stoliarciuk!
Pompa patru e conectată.
Să-l avertizăm pe Hodemciuk că țevile se vor mișca.
Nu e nevoie. Kirschenbaum.
Presiunea aburului din separator e prea mică. Cinci atmosfere.
Să-l ajutăm. Faceți tot ce puteți.
- Ar trebui să ne oprim. - Oprește aia!
Aveți la dispoziție 15 minute.
15 minute. Puteau fi și 15 zile.
Problema nu putea fi rezolvată.
Puterea era prea mică, apa era prea multă.
Testul era deja compromis. Rezultatele ar fi fost inutile.
Dar lui Diatlov nu i-a păsat. Voia doar să raporteze că a făcut testul.
Ora 1:22. Mai erau două minute.
Iuvcenko, inginerul mecanic, e în biroul lui.
Perevozcenko, șeful secției reactorului, e în sala de alimentare,
deasupra capacului de 1.000 de tone al reactorului.
Operatorii Degtaienko și Hodemciuk
sunt în sala pompelor.
Niciunuia nu i s-a spus că are loc testul.
Niciunul nu știe ce urmează să se întâmple.
Ora 1:22 și 30 de secunde.
Toptunov vede raportul făcut de SKALA, computerul reactorului.
Din cauza lipsei unui număr suficient de bare de control,
computerul recomandă ca reactorul să fie oprit.
Bineînțeles că spune asta. Nu știe că facem un test.
Tovarăși, peste câteva minute, se va termina totul.
- Kirschenbaum, când ești pregătit. - Am făcut tot ce trebuie.
Oscilograful e pornit.
Închid supapa numărul opt.
Rotorul generatorului e pornit.
Ora 1:23 și 4 secunde.
Cu fiecare decizie, au solicitat reactorul
mai mult decât a fost solicitat vreodată.
Testul începe. Pompele sunt oprite.
Apa care circulă prin reactor e oprită.
Lichidul de răcire nu mai ajunge la combustibilul nuclear,
care nu e controlat nici de barele de control.
Balanța se înclină imediat în cealaltă parte.
În mai puțin de o secundă, reactivitatea crește.
Apa rămasă în miez e rapid transformată în abur.
Se creează un vid. Și nu există apă care să îl umple.
Aburul mărește reactivitatea, mărește căldura,
care mărește cantitatea de abur, care mărește reactivitatea.
Xenonul rămas se descompune.
Puterea crește.
Nimic nu o poate opri.
Ora 1:23 și 35 de secunde.
Puterea a crescut brusc! Sașa!
Ce ai făcut?
Ora 1:23 și 40 de secunde.
În sala de comandă a oricărui reactor nuclear din lume
există un buton care are un singur scop,
să oprească instantaneu reactorul.
La reactoarele sovietice, acel buton se numește AZ-5.
Dacă apeși pe buton, toate barele de control pătrund în miez
și reacția e oprită pe loc.
Dar...
Ce mai aștepți, Legasov? Spune-ne minciunile tale.
Tovarășe Diatlov, e ultimul avertisment.
- Sau? - Pentru Dumnezeu, Diatlov...
Tovarășe Diatlov! Destul!
A spus că nu se putea evita deznodământul.
- Știe ceva. - Tovarășe Diatlov!
Știu ce ești, Valeri Alexeevici. Ești un mincinos.
Am auzit destule azi.
Acuzații vor rămâne în arest. Curtea se va...
Nu am terminat. Mai am de oferit informații.
Nu e nevoie. Mărturia ta s-a încheiat. Domnule judecător...
Curtea se retrage. Vom relua mâine...
Lasă-l să termine!
Tovarășe Șerbina!
Lasă-l să termine.
Diatlov a încălcat toate regulile.
A adus reactorul în pragul distrugerii.
A făcut toate astea crezând că sistemul e protejat.
AZ-5, un simplu buton, care trebuia să oprească reactorul.
Dar, în condițiile create de el, era imposibil.
Sistemul de oprire avea un defect major.
La ora 1:23 și 40 de secunde, Akimov a apăsat pe butonul AZ-5.
Barele de control deja retrase au început să pătrundă în reactor.
Barele sunt făcute din bor, care reduce reactivitatea.
Dar nu și vârfurile. Vârfurile sunt din grafit,
iar grafitul accelerează reactivitatea.
De ce?
Din același motiv pentru care reactoarele noastre
nu au clădiri de protecție în jur, ca cele din Occident.
Din același motiv pentru care nu folosim combustibil îmbogățit.
Din același motiv pentru care suntem singura țară
care construiește reactoare răcite cu apă, cu bare cu vârf de grafit,
cu un coeficient de vid pozitiv.
E mai ieftin.
Prima porțiune a barei care intră în miez e vârful din grafit.
Când se întâmplă asta, reacția din miez crește exponențial.
Toate moleculele de apă rămase se transformă instantaneu în abur.
Aburul se dilată și distruge canalele pentru combustibil.
Barele de control din acele canale nu mai pot pătrunde.
Vârfurile de grafit rămân fixate pe poziție
și accelerează reacția la nesfârșit.
Reactorul 4 de la CERNOBÎL a devenit o bombă nucleară.
Ora 1:23 și 42 de secunde.
Perevozcenko se uită spre enormul capac de oțel al reactorului
și vede imposibilul.
Barele de control și capacele canalelor,
fiecare cântărind 3.500 kg, se ridică și coboară.
Aleargă spre sala de comandă.
Dar nu poate opri ce urmează să se întâmple.
Ora 1:23 și 44 de secunde.
Aburul distruge mai multe canale.
Nu știu cât de mult a crescut puterea, știm doar ultimul număr înregistrat.
Reactorul 4 e construit să lucreze la 3.200 MW.
Puterea a depășit 33.000 MW.
Presiunea din miez nu mai poate fi controlată.
Am ajuns la final. Ora 1:23 și 45 de secunde.
Explozie.
Într-o clipă, capacul e aruncat în aer și oxigenul pătrunde în reactor.
Se combină cu hidrogenul și cu grafitul încins.
Lanțul dezastrului e complet.
Tovarășe Diatlov!
Niciunul dintre cei prezenți în sală în acea noapte nu a știut
că butonul de oprire poate acționa ca un detonator.
Nu au știut fiindcă nu li s-a spus nimic.
Tovarășe Legasov, ai declarat cu totul altceva la Viena.
Declarația mea de la Viena a fost o minciună.
Am mințit lumea.
Nu sunt singurul care a păstrat acest secret. Mulți au făcut asta.
Am urmat ordine.
Ordinele KGB-ului, ale Comitetului Central.
În momentul de față, există 16 reactoare în țară
care au același defect major.
Trei dintre ele funcționează la mai puțin de 20 km de CERNOBÎL.
Tovarășe profesor Legasov, dacă vrei să insinuezi
că statul sovietic e oarecum răspunzător pentru cele întâmplate,
te avertizez că pășești pe un teren periculos.
Am pășit deja pe un teren periculos. Toți suntem pe un teren periculos.
Din cauza secretelor și a minciunilor noastre, care ne definesc.
Când adevărul deranjează, mințim.
Până când nu mai știm care e adevărul. Dar el există.
Cu fiecare minciună pe care o spunem, rămânem datori adevărului.
Mai devreme sau mai târziu, acea datorie va fi plătită.
Așa explodează miezul unui reactor RBMK.
Cu minciuni.
Valeri Alexeevici Legasov.
Fiul lui Alexei Legasov,
șeful Departamentului Ideologic al Comitetului Central.
Știi ce a făcut tatăl tău?
Da.
Ca student, ai avut un post de conducere în Komsomol.
Tineretul Comunist. Corect?
- Deja știi... - Răspunde la întrebare.
Da.
La Institutul Kurceatov, ai fost secretar al Partidului Comunist.
Ai limitat promovarea cercetătorilor evrei.
Da.
Ca să câștigi favorurile oficialilor de la Kremlin.
Ești unul dintre noi, Legasov.
Pot să fac ce vreau cu tine,
dar cel mai mult vreau să știi că știu.
Nu ești curajos.
Nu ești un erou.
Ești doar un muribund care a uitat de el însuși.
Știu cine sunt și știu ce am făcut.
Într-o lume corectă, aș fi împușcat pentru minciunile mele.
Dar nu pentru adevăr.
Cercetătorii și obsesia ta idioată pentru motive!
Când glonțul îți intră în cap, ce mai contează motivul?
Nimeni nu va fi împușcat, Legasov.
Toată lumea te-a văzut la Viena.
Ar fi jenant să te ucidem acum. Și pentru ce?
Mărturia ta de azi nu va fi acceptată de stat.
Nu va apărea în presă. Nu s-a întâmplat.
Vei trăi cât mai ai de trăit.
Dar nu ca cercetător.
Îți vei păstra titulatura și biroul,
dar nu vei avea îndatoriri, nici autoritate, nici prieteni.
Nimeni nu va vorbi cu tine. Nimeni nu te va asculta.
Alți oameni, mai puțin capabili,
își vor asuma meritele pentru munca depusă de tine.
Moștenirea ta va fi moștenirea lor.
Vei trăi destul ca să vezi asta.
Ce rol a jucat Șerbina în toată povestea asta?
Niciunul. Nu a știut ce urma să spun.
Ce rol a jucat Homiuk?
Niciunul. Nici ea nu a știut.
După tot ce ai spus și ce ai făcut azi,
e curios că ai ales tocmai acest moment ca să minți.
Aș fi crezut că un om cu experiența ta recunoaște imediat o minciună.
Nu ne vom mai întâlni și nu vom mai comunica niciodată.
Nu vei mai vorbi cu nimeni, niciodată, despre CERNOBÎL.
Vei trece neobservat oriunde vei merge. Când vei muri,
va fi foarte greu de știut că ai trăit.
Și dacă refuz?
De ce să-ți faci griji pentru ceva ce nu se va întâmpla?
De ce să-ți faci griji pentru ceva ce nu se va întâmpla...
E perfect. Fraza asta ar trebui scrisă pe bancnotele noastre.
Să fii cercetător înseamnă să fii naiv.
Suntem atât de concentrați să aflăm adevărul,
încât nu vedem cât de puțini vor ca noi să-l aflăm.
Dar adevărul e mereu acolo, indiferent dacă îl găsim sau nu,
indiferent dacă îl căutăm sau nu.
Adevărului nu îi pasă de nevoile și dorințele noastre.
Nu îi pasă de guverne, de ideologii sau de religii.
Va pândi și va aștepta.
Acesta e darul făcut de CERNOBÎL.
Odată, mă întrebam care e prețul adevărului. Acum mă întreb...
Care e prețul minciunilor?
Valery Legasov s-a sinucis la vârsta de 51 de ani, pe 26 aprilie 1988,
la exact doi ani după explozia de la CERNOBÎL.
Benzile audio cu memoriile lui Legasov
au circulat în comunitatea științifică sovietică.
Fiindcă s-a sinucis, nu a putut fi ignorat.
După moartea lui, oficialii sovietici au recunoscut
defectele de proiectare ale reactorului nuclear RBMK.
Reactoarele au fost îmbunătățite,
ca să se prevină alte accidente precum cel de la CERNOBÎL.
Legasov a fost ajutat de zeci de cercetători,
care au lucrat neobosit alături de el, la CERNOBÎL.
Unii au criticat versiunea oficială a evenimentelor.
Au fost denunțați, arestați și închiși.
Personajul Ulana Homiuk a fost creat să-i reprezinte pe toți,
să li se recunoască meritele și munca în slujba adevărului și a omenirii.
Boris Șerbina a murit pe 22 august 1990,
la patru ani și patru luni după ce a fost trimis la CERNOBÎL.
Pentru rolul jucat în dezastrul de la CERNOBÎL,
Viktor Briuhanov, Anatoli Diatlov și Nikolai Fomin
au fost condamnați la zece ani de muncă silnică.
După ce a fost eliberat, Nikolai Fomin a fost angajat
la o centrală nucleară de la Kalinin, Rusia.
Anatoli Diatlov a murit din cauza unei boli provocate de radiații, în 1995.
Avea 64 de ani.
Trupul lui Valeri Hodemciuk nu a fost recuperat.
E îngropat pentru totdeauna sub reactorul 4.
Hainele pompierilor au rămas în subsolul spitalului din Prîpeat.
Și în prezent radioactivitatea de acolo e periculoasă.
După moartea soțului și a fiicei ei,
Liudmila Ignatenko a suferit mai multe atacuri cerebrale.
Medicii i-au spus că nu va mai putea avea copii.
S-au înșelat.
Trăiește la Kiev, alături de fiul ei.
Dintre cei care au privit explozia de pe podul de cale ferată,
niciunul nu a supraviețuit.
În prezent, e numit Podul Morții.
400 de mineri au muncit fără oprire timp de o lună
ca să prevină o catastrofă nucleară totală.
Cel puțin 100 au murit înainte să împlinească 40 de ani.
S-a raportat că cei trei scafandri
care au golit rezervoarele au murit ca urmare a acțiunii lor eroice.
De fapt, cei trei au fost spitalizați și au supraviețuit.
Doi dintre ei sunt în viață și în prezent.
Peste 600.000 de oameni au fost trimiși să muncească în zona de excludere.
Deși s-au raportat multe cazuri de îmbolnăviri
și decese din cauza radiației,
guvernul sovietic nu a ținut o evidență oficială a lor.
Zona de excludere, regiunea contaminată din Ucraina și din Belarus,
a avut o suprafață de 2.600 km pătrați.
Aproximativ 300.000 de oameni au fost evacuați din casele lor.
Li s-a spus că e o măsură temporară,
dar nici acum nu au voie să se întoarcă.
Mihail Gorbaciov a rămas președintele Uniunii Sovietice
până la destrămarea acesteia, în 1991.
În 2006, a scris: "Accidentul nuclear de la CERNOBÎL"
"a fost, probabil, adevărata cauză a destrămării Uniunii Sovietice."
În 2017, s-a construit noua incintă de protecție de la CERNOBÎL,
care a costat aproape două miliarde de dolari.
E proiectată să reziste 100 de ani.
După explozie, a crescut dramatic numărul de cazuri de cancer
în Ucraina și în Belarus.
Cea mai mare creștere a fost în rândul copiilor.
Nu vom ști niciodată numărul exact al victimelor de la CERNOBÎL.
Se estimează că au murit între 4.000 și 93.000 de oameni.
Conform declarației oficialilor sovietici din 1987,
au murit 31 de oameni.
În memoria tuturor celor care au suferit și s-au sacrificat.
SFÂRȘIT
Subtitrare: Retail
Revizuire: muLineZu